"Винаги имам чувството, че забравям нещо важно."
Тогава бях още ученик и не успях да я разбера.
Въпреки това
думите й се запечатаха в съзнанието ми.
Това се случи преди войната,
когато огромният остров Езо принадлежеше на друга страна.
Невероятно!
Самолет!
В онова отдавна отминало лято
й обещах да заминем на място отвъд облаците.
НА ОБЕЩАНОТО МЯСТО ОТВЪД ОБЛАЦИТЕ
"Задъхана от изгаряща треска,
ти ме помоли
за една последна купичка сняг, паднала от небето;
От царство на галактики, звезди и море от облаци.
Между две парчета гранит се бе сгушил тънък пласт лед.
Надвесих се над тях предпазливо.
И в искрящите борови клонки, окичени с прозрачни мъниста,
видях крехкото равновесие между сняг и вода..."
Тогава ни вълнуваха само две неща.
Колко остава? - Имаме още време.
Хващай. - Горещо! Мерси.
Хироки, кога ще работим?
Днес и утре имам занятия. Може би вдругиден.
Ами ти? - Утре е последната ми тренировка.
Значи вдругиден?
Дадено.
Първото беше съученичката ни Саюри Саватари.
А другото бе огромната кула,
която се извисяваше от другата страна на пролива Цугару.
Трудно можех да откъсна поглед от нея.
Чувствах, че там ме очаква нещо много важно.
Копнеех да разбера какво е то.
Някой ден...
Някой ден ще отида там.
Ширакава!
Ние ще вървим. - Добре.
Понеже днес е последният ти ден в клуба...
... решихме да ти подарим нещичко.
Хайде, Кана!
Какво?
Заповядай!
Значи си отказал? И на нея?
Да.
Мацура, а? Жалко, тя е хубаво момиче.
Тогава ти излез с нея. - Моля?
Нали я харесваш?
Какво? Не! Откъде ти хрумна?
Харесваш друга, така ли? - Какво? Как?
Ами... Намирам я за привлекателна, но...
Не знам какво точно означава да излизаш с някого.
Не са се обяснили на теб, забрави ли? - Ти започна пръв!
ПРОЛЕТНАТА ВАКАНЦИЯ ЗАПОЧВА УТРЕ!
Саватари...
Фуджисава! - Саватари?
Днес се прибираш късно.
Задържаха ме на репетицията. - Цигулка?
Да. Ширакава не е ли с теб?
Не, и аз бях на тренировки.
Струва ми се, че предпочиташ да стреляш сам.
Ами... Не съм особено добър и трудно се концентрирам.
Какво ще правиш през пролетната ваканция?
С Такуя сме си намерили работа.
Това е чудесно! Къде?
В един военен завод в Хамана. Ще сглобяваме ракети.
Много се радвам за вас.
Аз сигурно ще продължа да посещавам кръжока.
Така ли? - Да.
Следваща гара: Накаогуни.
Влакът продължава към Одайра.
Това е моята гара.
Знаеш ли...
Снощи сънувах, че ще пътуваме заедно както сега.
Чао! Ще се видим другия срок!
Добре.
11-тата среща на високо равнище между САЩ и Съюза
ще започне на 12-и и ще продължи три дни.
Главна тема на конференцията ще бъде разделението на Япония.
Съюзът изказа своето недоволство от строежа на военната база в Мисава.
САЩ, от своя страна,
поиска Съюзът да обясни предназначението на кулата в Езо.
Стана ли време за чай? - Да, седни при нас.
Закъсняваш, Хироки. - Съжалявам.
Чухме, че сте откраднали американски дрон.
Не е вярно! Не сме го откраднали.
Открихме го в гората. - Значи сте го откраднали.
Напоследък пускат много такива и едва ли ще забележат.
Освен ако не научат от разузнаването.
Така е. Внимавайте какво и пред кого говорите.
И гледайте да не ми докарате неприятности.
Обратно на работа. - Тъй вярно.
До скоро. - Чао.
Утре ви искам готови за работа, ясно?
Ще ви извадя душите, преди да ви дам частите.
Разбрано. Добре, ние ще тръгваме.
Нуждаехме се от тази работа.
Когато Езо се наричал Хокайдо и бил част от Япония,
имало план за прокопаване на тунел под пролива Цугару.
Проектът бил спрян заради разцеплението на Севера и Юга,
но в планините наоколо релсите и гарите
все още напомнят за старите дни.
Миналата година започнахме да строим нещо
в една от тези гари на върха на планината.
Заводът "Емиши" изпълняваше поръчки за американската армия
а на нас ни трябваха резервните части.
Онова място изглеждаше едновременно близо
и безкрайно далече.
Искахме да го зърнем със собствените си очи.
Мистериозният остров и кулата, стигаща до небесата.
Снегът почти се е стопил. Ще можем да работим.
Така е, само да не завали пак.
Трябва да си набавим останалите части.
Още нямаме нано мрежата, както и стартера.
Също така свръхпроводящия мотор. И не на последно място - керосина.
Може да не успеем да заработим достатъчно за всички.
Ще се справим все някак. Има и лятна ваканция.
Така е.
Смятахме да прелетим до кулата отвъд границата
с този самолет, който нарекохме Бела Сиела.
Отново същият сън...
Саватари.
Такуя?
Извинявай. - Няма проблем.
Хироки каза... - Хироки каза...
Досега не сме прекарвали толкова време заедно, а?
Май да.
Такуя, харесваш ли физиката?
А, книгата ли? Да, може да се каже.
Невероятно.
Дядо ми е бил физик.
Това е още по-невероятно.
Само че аз никога не съм го виждала.
Заради разделянето? - Да.
Влакът за Хиросаки пристига на трети перон.
Още ли работите? Харесва ли ви?
Труден въпрос. Шефът ни е страшилище.
Само крещи по нас и ни юрка.
Толкова ли е ужасен? - Същински дявол.
Наистина ли? - Ела и виж сама.
Няма ли да ви преча?
Не, даже Хироки ще се зарадва. - Супер! Тогава ще дойда!
Влакът за Канита и Минмая пристига на втори перон.
Моля, преминете зад ограничителната линия.
Такуя...
Може да ти прозвучи глупаво, затова обещай да не се смееш.
Обещавам. Какво е?
В такъв случай ще ти кажа. Свързано е...
Защо първо не ме попита? - Имах ли избор?
Разговорът сам тръгна в тази посока.
Какво ще правим?
Да й кажем ли за кулата? - Не е добра идея.
Добре. А какво ще отговорим, ако ни пита къде ще летим?
Ехо!
Да?!
Здрасти.
Ама че жега е днес, а? - Здравейте, как сте?
О, прощавай.
Значи ти си приятелката на тези празноглавци?
Дали г-н Окабе е ерген?
Не, чух, че бил разведен.
Защо ли не съм изненадан?
Какво страхотно място! Толкова е просторно!
Невероятно! Самолет?
Да.
Сами ли го строите?
Да, малко по малко. Започнахме още в осми клас.
Работим във фабриката, а г-н Окабе ни дава съвети и части.
Нали? - Да.
Чака ни още доста работа.
Невероятен е.
Наистина!
Благодаря.
Кога ще успеете да го завършите?
Ще ни се да стане през лятната ваканция, но...
Но едва ли ще се справим. Май ще отнеме повече време.
Надяваме се да успеем до края на годината.
А докъде смятате да летите с него?
До кулата.
Кулата? Кулата на Съюза?
Полетът ще трае около 40 минути.
Въпросът е как ще преминем границата,
но имаме няколко идеи.
Хокайдо сигурно е страхотен.
Искаш ли да дойдеш с нас? - Какво? Може ли?
Разбира се. - Сериозно? Добре, ще дойда!
Благодаря ви!
Дори не знаем дали ще полети. - Изобщо не се съмнявай в това.
Да! Значи обещавате, че ще ме вземете?
Да, обещаваме.
Супер!
В онези дни ми се струваше,
че всичко това ще продължи вечно.
Кулата отвъд облаците
се превърна в обетовано място за мен.
По това време не се бояхме от нищо.
Но истината беше, че светът се променяше.
Ала в онези дни имах сетива само за аромата на нощта,
доверието на моя приятел и близостта на Саюри...
Нищо друго нямаше значение.
Късно снощи американо-японските и съюзническите сили
влязоха в бой за няколко часа.
Обстрелът е започнал в буферната зона между пролива Цугару и 42-я паралел.
Токийската полиция мобилизира 3300 служители
заради възможна атака над посолството на Съюза
от терористичната групировка "Улта".
Добре.
Стига да имате пари,
ще ви продам керосин и всичко останало.
Обаче ракетното гориво е скъпо.
Защо просто не използвате бутален двигател или електромотор?
Останалото ясно ли ви е? - Да.
Тогава действайте.
Защо изобщо се мъчите да го правите с реактивен двигател?
Защото е яко! Само затова ли го правим?
Чакай малко, имаше и друга причина.
О, да, например онази!
Понеже го намерихме! Не, не беше това!
Имаше си добра причина да го направим с два двигателя.
О, вярно! Искахме да се трансформира!
И това не е!
Все ми е тая.
Гледайте да не се претрепете. Ще ми навлечете проблеми.
Чакам ви тук всеки ден, щом почне лятната ваканция.
Разбрано!
Искате да посвиря?
Да, ще дойдем след часовете.
КАБИНЕТ ПО МУЗИКА
Не съм чак толкова добра.
Спокойно, никога не съм слушал цигулка на живо.
Искам да чуя. - Аз също.
Притеснявам се.
Нано мрежата не отразява радара. - Затова ще летим в буферната зона.
С нано мрежа или без, ако не сме предпазливи,
американците ще ни спипат още преди Съюзът да се усети.
Ще трябва да летим възможно най-ниско,
за да се слеем с терена.
Сутрешната мъгла също ще ни прикрие. Имаме ли карта на Езо?
Само тази е достатъчно точна.
По време на полета ще опознаем релефа.
Но когато кацнем, радарите на Съюза ще ни засекат.
Радио профилът на Бела Сиела е по-малък от този на птица.
Да, ако извадим късмет.
Саватари!
Дръж се!
Спокойно, не е много високо.
Това се е случвало и преди.
Добре че стигнах навреме. Ще...
Добре ли сте?
Да... Извинявай.
Благодаря.
Ей!
На бас, че не го очакваше!
Защо го направи?
Не можеш да се спреш, а? - Не се сдържах!
Я повтори!
Какво се случва в кухата ти глава?
Хайде, не се люти! - Ще ти дам аз на теб.
Така ти се пада!
Хайде, Саватари.
Такуя... Саватари, кажи нещо.
Съжалявам, Такуя.
Хироки е тъпак. Да вървим.
Такуя!
По-рано сънувах нещо. Беше за кратко.
Какво сънува?
Не помня. Но сигурно е било свързано с кулата.
Величествена гледка, нали?
Съюзът е създал истинско чудо.
Понякога си мисля, че върхът на кулата води към друг свят.
Слънцето залязва толкова бавно.
Това лято беше много специално.
Но от него насетне светът ме предаде безброй пъти.
Изминаха три години, откакто зърнах Саватари за последно.
3 ГОДИНИ ПО-КЪСНО ВЪЗДУШНО ПРОСТРАНСТВО НА ЕЗО
ЕСЕНТА НА СЪЩАТА ГОДИНА, АНС, ГР. АОМОРИ
СПЕЦИАЛНА ЛАБОРАТОРИЯ, ВОЕНЕН КОЛЕЖ АОМОРИ
Не обръщайте внимание на гостите ни. Първи етап е завършен.
Преминете на следващия. - Разбрано.
Започваме фаза по филтриране.
Векторната резолюция е по-висока с 25%.
Отлично. Може би сега ще успеем.
Избери подходящ алгоритъм. - Добре.
Какъв е алгоритъмът?
Направих промени във филтрирането. Взех идеята от Ексун Цукиное.
Ексун Цукиное? От Съюза?
Да. - Как успя...
Момент, моля. Започва реакция.
Кой е този?
Ученият, който пръв доказа съществуването на паралелни светове.
Твърди се, че е проектирал кулата. - Готово!
Потвърдена реакция по трите координати.
Открояват се 5, не, 6 алтернативни вселени.
Шест? Започнете етап на хармонизация и свързване.
Начало на трета фаза.
Пристъпете към свързване с най-близкия паралелен свят.
Прието.
Бърз е.
Ширакава е най-близо.
Остават 12 екса до връзка...
11... 10... 9.4... 9.2...
Свързахме се!
Успешно свързване с най-близката вселена.
Показателите са в норма.
Добре, да преминем на етапа по трансформация.
Начало на четвърта фаза. Обмен с паралелния свят.
Тази спирала е кулата? - Тъй вярно.
Ще разменим този участък с неговия еквивалент от другата вселена.
Заместването е успешно. Радиус: 60 микрона и нараства бързо.
Очакваме визуално потвърждение.
Тази част е чужда материя, създадена от различна вселена.
Като експериментите, провеждани в кулата на Езо?
Да, но те бяха в много по-голям мащаб.
След множество опити успяхме да заместим материя
с размера на песъчинка.
Имаме проблем. - Лошо. Реакцията започва да стихва.
Не можем да поддържаме връзката с паралелния свят.
Сигналът прекъсна. Алтернативните вселени изчезнаха.
Успяхме да заместим материя с радиус около 1.3 мм.
Добра работа. - Благодаря.
Професор Томидзава, свободен ли е Ширакава?
Да. Напоследък прекарвате доста време заедно.
Вие предложихте да му помогна да свикне тук.
Така ли?
Впрочем, утре заминавам за Токио по работа.
Ще им докладвате за откритията? - Тях също, но май са намерили ключа.
Онзи, за който ми споменахте веднъж? - Да.
В Отдела за мозъчни изследвания ще ви се отвори доста работа.
Маки...
Напоследък виждам доста военни наоколо.
Онзи в костюма вероятно е от АНС.
АНС? - Агенция за национална сигурност.
Разбирам. Носят се множество слухове за терористична дейност.
Добре ли мина днес? - Не особено.
Едва заместваме материя, видима с просто око.
Нищо е в сравнение с кулата на Съюза. - Това е в реда на нещата.
Те са много по-напред в областта на физиката.
Виждала съм снимка на Езо от въздуха.
Не знаем защо чуждата материя спира на 2 км в радиус от кулата.
Ако е проектирана като оръжие, то просто не работи.
Може би се е повредило от някакъв инцидент.
Или да е просто експериментално съоръжение.
Или превръщането на чужда материя е било непредвидено последствие.
Професор Томидзава смята, че някакъв външен фактор
възпрепятства функциите на кулата.
Ширакава, какво ще правиш утре?
Не си на училище, нали?
Ще направя едно проучване. - В библиотеката ли?
Не, във фабриката на мой познат.
Иска да разгледа фабриката? Това да не ти е музей?
Какво каза?
Жена? На колко години е?
Нямам представа.
Но е хубава.
Добре тогава. Ще ви очаквам.
Страхотни антени!
Е, някои от тях не са съвсем законни,
но улавят сигнали от доста интересни места.
Значи специализирате в областта на мозъчните изследвания?
Да, в неща като спомени и сънища.
С Такуя работите заедно, нали?
Мислех, че изучавате кулата.
Да, това и правя. Как да го обясня?
И двамата изучаваме паралелни светове.
Паралелни светове?
Подобно на човек, който сънува нощем,
вселената също "сънува".
Нашият свят крие различни възможности,
които стават реалност в сънищата.
Наричаме ги паралелни светове или алтернативни вселени.
Аз изучавам ефектите на тези паралелни светове
върху умовете и сънищата на хората.
Според мнозина кулата на Съюза служи за същите наблюдения.
Технологиите ни позволяват да виждаме тези паралелни светове,
но нервната система на много видове вероятно ги е усещала от хилядолетия.
Това, което наричаме "предчувствие", може да е резултат от обмяна
на информация между вселените на квантово ниво в мозъка.
С такива неща се занимавам аз.
Леле... Сънищата на вселената.
Звучи романтично, нали?
Романтично? - Нещо против?
Не...
Впечатлен съм, г-це Маки.
Да станете правителствен консултант на вашата възраст.
Моля ви, не е нещо особено. Кулата е много вдъхновяваща.
Аз самият я намирам за такава.
Ширакава е още по-невероятен.
Не само е най-младият ни учен, но е и най-отдаденият!
Намирам го за много готин.
Какво? Не...
Няма такова нещо.
Май е време да си ходя.
Съжалявам, не се усетих. Изядох повечето от десерта.
Няма проблем.
Такуя, към града ли си?
Да, ще изпратя Маки.
Ще хвърлиш ли и мен? - Добре.
Какво?!
Остави ме на гарата.
Няма ли да се прибирате? - Не, заминавам за Токио по работа.
Г-н Окабе... - Да?
Помислихте ли върху моята молба?
За какво ставаше дума? - За "Улта".
Много си упорит.
Не си ли доста зает в лабораторията? Работата там ти харесва, нали?
Случаят е друг.
Искам час по-скоро да приключа въпроса с кулата.
СЕПТЕМВРИ, ТОКИО
Проблем ли има? - Не.
Просто не очаквах, че кулата се вижда от Токио.
Понякога се вижда ясно. Особено в слънчеви дни.
Заповядайте оттук.
Това е епикризата след влизането й в болница.
Симптомите са се появили още в осми клас.
Причината не е ясна.
Цикълът на съня й ставал все по-продължителен
и оставала будна за все по-кратки периоди.
Това момиче не се е събуждало от три години.
Нима смятате, че в момента сънува?
Това сочи диаграмата на мозъчните й вълни.
Ами ДНК тестът? - На шеста страница е.
Разбирам. Семейството й е останало разделено.
Благодаря.
Това е искането за прехвърляне от министерството.
Ще получите всички книжа, когато определят датата.
Какво е това писмо?
Пациентката го написа при постъпването си тук.
Чел ли сте го? - Не.
Завод "Емиши"...
Анализирайки различията между отделните вселени,
можем да направим много точно предсказание за бъдещето.
Това е и крайната цел, към която се стремим.
Този модел не е продукт на някаква условна теория,
а резултат от наблюдения на действително бъдеще.
Приложенията му за вземането на политически и военни решения
са неизмерими.
От друга страна, трябва да си даваме сметка,
че Съюзът разполага с технологията да приложи това на практика.
Строежът на кулата Езо вероятно е започнал през 1974 г.,
веднага след разделението между Севера и Юга.
Експлоатацията й започва през '96 г.
Може би е ирония на съдбата, че Ексун Цукиное,
предполагаемият дизайнер на кулата, е родом от нашата страна.
Сега ще кажа няколко думи за новите експерименти,
с които откриваме паралелните светове.
Стори ми се, че видях някой да се прозява.
Слушах внимателно.
Доколкото разбрах, искаш да надникнеш
в сънищата на Всевишния и да предсказваш бъдещето.
Донякъде си прав. Откога се интересуваш от наука?
Просто знам това-онова.
Какво ще кажеш, да пийнем по едно довечера?
Ширикава е ценен кадър. Има талант.
Значи се радваш, че ви запознах? - Да. Обаче се чудя...
кога започна да разпределяш ученици?
Да кажем... че тези двамата са по-специални.
Двамата? - Да.
Другият трябва да е в Токио, но не мога да се свържа с него.
Двамата започнаха да строят самолет заедно.
Това ми навява спомени. Затова ли си дошъл в Токио?
Мислех, че причината е друга. - Каква например?
"Улта".
Прав си. Това е основната причина.
Сдобих се с имплозионна плутониева бомба.
Не питай откъде. - Мога да се досетя.
Накъде биеш? Искаш да ти кажа дали ще подейства върху кулата?
Точно.
Ще свърши работа.
Външната й обвивка ще се изпари на мига.
Вътрешността вероятно е направена от плетеница нано мрежи,
но тя също ще изгори.
Да. Имплозионната бомба е подходяща за целта.
Ясно.
Подобно действие от страна на "Улта"
може да предизвика война.
Затова и ще го направим. - Вече сте го решили?
Общо взето.
Множество хора с власт искат да започнат война.
"Улта" не се ли бореше за обединение със Севера?
Все още го прави.
Ще е жалко да унищожите кулата.
От наша гледна точка тя е технологично чудо.
Пък и просто си стои там и не пречи никому.
Не ме будалкай.
Изглежда безобидна, когато бездейства,
но сме виждали в какво превръща терена около нея.
Знаел си? - Да.
Гледката обаче си я бива.
Винаги ще се намери някой романтик като теб.
Ока, нека те питам нещо.
Неотдавна беше открит човек, който е свързан с тайните на култа.
Така ли? - Момиче в тийнейджърска възраст.
Е, и?
Случайно да я познаваш?
Не искам да те притискам,
но си мълчи пред Ширакава, докато не научим повече за нея.
Особено ако са били близки. - Рано или късно ще научи.
Нека си остане така. Сега работи за АНС.
Не го намесвай в твоите дела.
Що за сънища има вселената?
Иска ми се да разбера.
Там духаше пронизващ вятър,
вятър, който сякаш бе от друга вселена.
Дори въздухът имаше аромата на чуждо селение.
Небето... Облаците... Град в руини...
Нямаше и следа от хора, докъдето стигаше поглед.
Студено е.
Защо съм на това място?
Няма ли някой...
Хироки...
Отново същият сън.
В крайна сметка не полетяхме с Бела Сиела.
Изчезването на Саюри преди 3 години
беше болезнено преживяване и за двама ни.
Заради това спряхме работата по самолета
и се отдалечихме един от друг.
След като завърши,
Такуя постъпи във военния колеж в Аомори,
а аз - в Токио.
Мислех си, че оттук няма да виждам кулата.
Но ме очакваше разочарование.
Когато времето беше ясно, можех да я забележа в далечината.
В тези моменти започвах да се чувствам потиснат
и чувството оставаше през целия ден.
Тези танкове отиват към родния ти град, а?
Движат се доста бавно. Можем да се качим, ако искаш.
Да се повозим до Аомори заедно, а?
Г-н Окабе ми праща писма понякога. Държи ме в течение на нещата.
Ала досега не съм отговорил нито веднъж.
Всеки път, щом вляза в стаята си и затворя вратата,
усещам пронизваща болка, сякаш всяка кост в тялото ми
се опитва да разкъса плътта.
Питам се кога ли започнах да нося това бреме.
Следват новини за напрегнатата международна ситуация.
На последната среща на Съвета за сигурност
Америка отново настоя за допускане на комисия на ООН до кулата Езо.
Живеех сам и нощите ми се струваха дълги.
Когато намирах свободно време, отивах до близката гара
и си давах вид, че чакам някого.
Щом това ми омръзнеше,
поемах обратно към вкъщи възможно най-бавно.
В училище имах приятели,
но смъкнех ли униформата,
нямах желание да прекарвам времето си с тях.
В този 30-милионен град
нямаше нито един човек, с който да искам да разговарям.
В дни като този се случваше да сънувам Саюри.
В съня ми аз я търсех на някакво мрачно и студено място,
но в крайна сметка така и не я намирах.
Ала щом се събудех, можех да почувствам присъствието й.
Това караше сърцето ми да препуска.
Преди да се усетя,
настъпи третата зима от идването ми в Токио.
Сякаш се опитвах да дишам в леденостудена вода.
И това чувство не ме напускаше никога.
Ден след ден. - Само аз...
Само аз съм останала в този свят.
Така ми се струваше.
МАРТ, ГОДИНА ПО-КЪСНО
ЮЖНАТА ГРАНИЦА НА СЪЮЗА, НОС ШИРАКАМИ
Беше ми мечта някой ден да дойда на Езо.
Не мислех, че ще стане толкова лесно.
Да, но това е едва южният бряг.
Роднини ли имаш от тази страна? - Не, причината е друга.
Роден си след разделянето,
така че разбирам защо мястото те привлича.
Но шефът е бил откъснат от семейството си
и едва ли споделя ентусиазма ти. - Наистина ли?
Това обаче не го очаквах. - Кое?
Не вярвах, че ще те замеси в това.
Аз настоях.
Дори го заплаших, че ще го накисна пред властите.
Това са опасни приказки.
Шефе! - Не беше много забавно!
Глупав политик!
Проследили са го! Измъкни ни оттук!
Размина ни се на косъм.
Да, но вече знам как да проникнем във въздушното им пространство.
Не бихме път напразно. Нали?
Шефе, приближава кораб!
Патрулен катер!
Навлезли сте в чужди териториални води.
Не знаят ли, че влизаме във война? Сега ли решиха да се впрягат?
Измъкни ни! - Слушам.
3 минути до границата! Сато, Миягава, на картечното гнездо!
Спрете незабавно, или ще открием огън!
Такуя!
Добре ли си?
Тези криле... Виждала съм ги!
Когато се събудя,
първоначално не мога да осъзная къде се намирам.
Понякога си мисля,
че съм се събудил в друг свят.
Но сега сънят със Саюри
ми се струва по-истински от самата действителност.
Тя е в болница?
Саюри...
Хироки, Такуя.
Съжалявам, че изчезнах, без да се обадя.
Исках да прекарам лятото с вас и това ме натъжава.
Събудих се в една болница в Токио
и от тогава съм все тук.
Лекарите ме съветваха да прекъсна старите си приятелства,
но ето че пиша това писмо след множество молби.
Ще го пратя до г-н Окабе, за да го прочетете.
Обаче ми е трудно да намеря подходящите думи.
Сънувам един и същи сън, отново и отново.
В него аз съм съвсем сама в един безлюден свят.
Самотата е толкова непоносима, че чувствам как пръстите,
ноктите, бузите, петите, дори краищата на косите ми
страдат от същото чувство.
Нашите щастливи спомени от онова време
ми се струват повече като сън от самия сън в момента.
Но докато пазя спомените от миналите дни,
си мисля, че мога да съхраня
поне частица от тази действителност.
Преместили са я в друга болница? - Да, преди седмица.
За повече информация, свържете се с тях.
Добре.
Мога ли да погледна стаята, където е лежала?
Хироки, Такуя...
Дали красивият ви самолет
успя да полети до кулата отвъд морето?
Какво означава това? Усещането е точно като в съня ми.
Саватари...
Тук ли си?
През цялото време... Търсех те непрестанно.
Саватари, повече от всичко искам да изпълня обещанието си към теб.
Ще прелетя до кулата с Бела Сиела.
Имам чувството, че тогава ще се срещнем.
Няма да те изоставя.
Този път няма да се предам.
И винаги ще те закрилям.
Добре, обеща ми.
Да полетим към кулата... заедно.
Професоре! Елате веднага!
Операционните нива на кулата ескалират.
Обсегът на чуждата материя също нараства бързо!
Мозъчната активност на субекта се увеличава пропорционално.
Възможно е да се събуди. Това не значи ли, че...
Радиусът на чуждата материя вече достига 20 километра.
Нима...
Нима смятат да променят облика на планетата?
Мозъчната й активност взе да намалява.
Скоростта на асимилация също намалява.
Зона с радиус от 26 км беше асимилирана от паралелен свят.
Мозъчната активност на субекта отново е в норма.
Сънят й се стабилизира.
Проф. Томидзава... - Да.
Както предполагахме, сънят й държи кулата под контрол.
Вместо да асимилира околното пространство,
информацията от паралелния свят се пренася в съня на субекта.
Саюри Саватари трябва да продължи да сънува на всяка цена.
Може да е било просто сън,
но на мястото, което Саюри докосна,
остана следа от топлината й.
В онзи отдавнашен ден
дадохме обещание, което не успяхме да спазим.
Такуя...
Ще ти кажа нещо, ако обещаеш да не се смееш.
Какво е? Няма да ти се смея.
Добре, ще го кажа.
Свързано е с един сън, който се повтаря всяка нощ.
Висока кула? Като тази на Съюза ли?
Не, тази е по-извита. И формата й е необичайна.
Аз съм във вътрешността й, а наоколо има и други като нея.
Нямам представа откъде го знам, но всяка кула е различен свят,
роден от сънищата на вселената.
Там съм съвсем сама
и не мога да избягам, колкото и да се опитвам.
Ала когато почувствам, че започвам да губя разсъдъка си,
виждам един бял самолет в небето.
Бял самолет? - Да.
А след това?
Така свършва сънят.
ГРАДСКА БОЛНИЦА АОМОРИ
Слава богу! Най-сетне се събуди.
Маки? - Наистина ме разтревожи.
Защо? - Рамото още ли те боли?
Не.
Извинявай.
Температурата ти е спаднала. Гладен ли си?
Да ти взема ли нещо? Имам ябълки и банани.
Също и малко сладкиши. Какво си избираш?
НЯКОЛКО ДНИ ПО-КЪСНО
СПЕЦИАЛНО БОЛНИЧНО ОТДЕЛЕНИЕ
Не можеш да влезеш там с тази карта, Ширакава.
Как е рамото ти?
По-добре. Съжалявам, че ви разтревожих.
Вижте... - Значи Маки ти е казала?
Искаш ли да я видиш?
Допускаме, че не може да се събуди, защото кулата я товари с информация
от паралелните светове и умът й не може да смогне.
Ако успее да се събуди,
има вероятност паралелните светове да погълнат нашия мигновено.
Честно казано,
нямаме дори бегла представа как да я събудим.
Заради началото на войната
ще я преместят в централата на АНС.
Атлантическият съюз изостава в тази област,
а това момиче е ценен актив.
Защо трябваше да е тя?
Има много неясноти, но не вярвам да е случайно.
Дизайнерът на кулата - Ексун Цукиное, е неин дядо.
Както си чул, вече е ясно, че кулата е оръжие.
За 25 години тя се превърна в част от пейзажа,
но също и в символ на много неща.
Народ, война, раса. Отчаяние и дори възхищение.
Поколенията я тълкуват различно.
Но всички я смятат за нещо недостижимо
и неподвластно на промените.
Докато те мислят така, светът ни няма да се промени.
Точно след три дни
американците ще обявят война на Съюза.
Ние ще използваме суматохата, за да взривим кулата.
Ще навлезем във въздушното пространство на Езо
и ще ударим кулата с насочваща ракета с плутониев заряд.
Освободителният фронт "Улта" ще се разформирова в същия ден.
От днес заводът затваря врати.
Добре. Ясно, разбрах.
Ще се видим утре.
Здрасти. - Три години ли минаха?
Кога пристигна? - Завчера.
Спя в изоставената гара.
В гарата? - Да.
Какво е станало с рамото ти?
Лека злополука.
Какво значи това?
После ще ти разкажа.
Днес май е затворено.
Чоби! Какво става с теб?
Не си ме забравил, нали?
Искаш да отлетиш с Бела Сиела?
Със Саватари на борда? - Да.
След около ден ще съм го подготвил.
Остава само проблемът със софтуера.
Чакай малко.
Не чу ли какво казах?
Саватари спи непробудно, а кулата...
Кулата ще стане обект на терористичен акт.
Затова ми трябва помощта ти!
Вече ти казах.
Ако отлетя до кулата с нея, мисля, че ще се събуди.
Ти...
Само за това ли се върна?
"Само за това"?!
Дадохме обещание!
Сънувам един сън с нея. Повтаря се нощ след нощ.
Тя е съвсем сама в едно безлюдно място.
Каза ми, че не си спомня нищо.
Но помни обещанието ни.
В съня ми аз я уверих,
че този път наистина ще я отведа до кулата.
Не вярвам да е било само сън.
Връщаш се след три години,
и ми казваш, че е заради някакъв си сън?
Знаеш как да ме вбесиш.
Нямам време за игрички.
Обсебен си от проклетото обещание.
Ще ти помогна да го забравиш.
Недей!
Такуя!
Можеш да спасиш или Саюри, или света.
Аз... забравих едно нещо.
Така ли?
Няма ли да се прибираш?
Да.
Хироки?
Какво е станало с бузата ти?
Леко се спречках с Такуя.
Добре ли си? - Да.
Сигурен съм, че бързо ще се сдобрим.
Лека вечер. - Хироки!
На гарата ли отиваш?
ДАМСКА СЪБЛЕКАЛНЯ
Понякога имам чувството,
че губя частица от себе си.
Светът е толкова красив,
но ми се струва далечен и непознат.
Но за мен
Саюри бе в центъра на този прекрасен свят.
О, разбира се.
За момент ми се стори, че разбрах нещо важно,
но ето, че го забравих.
Ехо!
Има ли някой?
Г-н Окабе! Хироки е!
Г-н Окабе!
Трябва да се свържа с него.
Хироки, както и предположих. Виж колко си пораснал.
Г-н Окабе?
Какво... - Такуя ми каза всичко.
Покажи ми колко си сериозен.
Вие унищожете кулата.
Дали слухът за терористите е верен? - Не знам.
Но започне ли войната,
изследването на кулата ще бъде последната ни грижа.
Цукиное и "Улта" си приличат, когато делата им изглеждат
като поредния протест срещу разделението.
Понякога си доста загадъчен. Сигурно криеш много тайни.
Никак даже.
Извинявай. Ще направя чай.
После ще се погрижа за това охлузване.
Напоследък често се нараняваш.
Съжалявам.
Проблеми ли имаш?
Не, всичко е наред.
Съжалявам.
Той беше най-добрият ми приятел.
Какво? - Онзи, с когото се сбих.
Двамата имахме еднакви цели и копнеехме за едно и също нещо.
Но с него се отдалечихме и поехме в различни посоки.
Как да го кажа...
Бях пълен с енергия,
но не знаех за какво да я използвам.
Затова се радвам,
че започнах работа в лабораторията.
Най-сетне намерих нещо, с което исках да се занимавам.
А и тук срещнах теб.
Ето защо...
не искам да те замесвам в това.
Има нещо, което се налага да направя.
Когато всичко свърши, бих искал да те видя отново.
Ширакава!
Саватари...
Този път със сигурност ще отидем на обещаното място.
Какво те прихваща? Ще използваш деца за подобна задача?
Те сами го поискаха.
А и околностите на кулата са погълнати от паралелни светове.
Никой няма да умре.
Това не е извинение за... - Спокойно, Томидзава.
Когато се върнат, вече няма да са деца.
Да предположа ли какво ти се върти в главата?
Да му се не види.
Ще се чуем пак.
Ето че завесата се спуска.
Мислиш ли, че Саюри ще се събуди?
Не знам защо, но съм сигурен, че ще се получи.
Вероятно старото ни обещание е нейният спасителен пояс.
Дори в съня си тя още чака Бела Сиела.
С Хироки го подозирахме от самото начало.
Бела Сиела е двуместна, а с тази ръка не мога да пилотирам.
Ще остана тук, за да видя какво ще стане с кулата.
Стори ми се студено и ето че пак заваля.
Ще тръгвам.
Да. Мина цяла вечност, откакто последно работихте заедно.
Време е да се помирите!
Кой от всичките е? Може би този?
"Грешен БИОС. Провери внимателно, тъпчо!"
Чу ли се с г-н Окабе? - Да.
Такуя! Коя версия на БИОС-а да използвам?
Променил си стартовия принцип. Не знам откъде да започна.
Всичко е тук.
Има един и за насочващата ракета. Какво ти остава?
Окабеляването на мотора. И няколко софтуерни настройки.
Остават 5 часа до обявяване на войната.
Ще ти се наложи да летиш насред бойните действия.
Остави софтуера на мен. Довърши окабеляването.
А какво беше онова съобщение за грешка?
Кое? - При проверката на версията.
Проверка на версията?
Забрави ли, че сам го написа преди три години?
Така ли? Аз ли съм бил? - Не си се променил... тъпчо.
Хироки, погледни това. - Кое?
Прогнозата за развоя на бойните действия при Цугару.
Както и предполагахме.
Фронтът ще бъде около 42-я паралел.
Вътрешността на острова ще остане почти безлюдна.
Ерозията се е разпространила. Какъв е планът?
Ще летя ниско, докато напусна пролива.
Щом премина 42-я паралел и стигна до планините,
ще се издигна на по-голяма височина. Какво ще кажеш?
Добре.
Май няма друг начин.
Когато стигнеш до кулата и Саватари се събуди,
ерозията ще започне отново.
Трябва да се махнеш по най-бързия начин.
Изстреляй ракетата на 10 км от кулата.
Програмирал съм насочването.
Само това се иска от теб.
Добре. Ще мине гладко, нали? - Да.
Остават 2 часа до началото на войната.
Свършихме по-рано от очакваното. - Да.
Хироки... - Да?
Можеш ли да посвириш на цигулката?
Не си се променил. Все същият будала си.
Някой да те е питал?
А и ти ме накара да свиря!
Гледай насам, като свириш! - Я млъквай!
Пази тишина и слушай.
Побиват ме тръпки. Имам чувството, че се будя.
Не знам защо, но страхът ми взема превес над вълнението.
Саюри често казваше:
"Винаги имам чувството, че забравям нещо важно."
Сега и аз изпитвам
същото чувство.
Но...
както си обещах в онзи ден,
ще стигна до тази кула.
Операционните нива на кулата се покачват!
Зоната на поражение отново нараства!
Радиусът й е 36 км и се увеличава със скорост от 0.4 км/ч.
Дали това е признак, че се събужда?
Дано знаеш какво правиш, Ока.
Професоре! Току-що обявиха война на Съюза.
Първият сблъсък ще е по крайбрежието на Цугару.
Земята!
Погледни, Саюри.
Това е мястото от нашето обещание.
Тези криле...
Бела Сиела.
Сънят избледнява.
Вече разбирам.
Знам какво ще изгубя.
Господи... - Моля те, Господи...
Помогни на Саюри да се събуди.
Моля те... - Моля те...
Дори да е само за миг,
не позволявай това чувство да си отиде.
Трябва да призная на Хироки
колко специална е връзката, която споделяхме в тези сънища.
Как копнеех за него в този самотен свят
и как той копнееше за мен.
Саюри. - Умолявам те!
Трябва да му призная колко много го обичам.
Ако мога да му кажа поне това,
не се нуждая от нищо друго.
Дори да е само за миг, нека това чувство да не си отива!
Саюри...
Фуджисава...
Чуждата материя започна рязко разпространение!
Езо ще бъде погълнат!
Саюри...
Аз...
Трябва да ти кажа нещо...
Нещо много важно.
Но вече не си спомням!
Всичко по реда си. Ти се събуди.
Ще си спомниш много скоро.
Добре дошла, Саюри.
Бели облаци се стапят в бледа синева.
Това бе цветът на отминалите дни.
В дълбините на моето сърце
съм стаила цялата си болка.
Словата, с които ти се врекох,
сега са просто ек от миналото.
В дните, откакто си отиде,
топлотата ти не ме напуска.
Може да загубихме нашето обетовано място,
но животът ни тепърва започваше.
Светлина озарява
твоя глас
и цялото ти същество.
Моля се гласът ми
да те достигне,
където и да се намираш.
Това е моят блян.
Затоплени от слънцето,
релсите потрепват
в хор от миналите дни.
Обещаното място
още е нейде там,
отвъд белите облаци.
Понякога се случва
самотата да ме завладее.
Докато времето бавно се изнизва,
ме обзема чувство,
че ще те загубя.
Твоите коси...
Облаци и небосвод преливат
в свят на тайнство.
Твоят глас...
Тези нежни пръсти
и кадифената ти кожа
крепят моето сърце.
Светлина озарява
твоя глас
и цялото ти същество.
Ако е възможно,
макар че ти и аз
живеем в различни светове,
искам да раста силна и добра.
Режисьор МАКОТО ШИНКАЙ
Превод и субтитри: Ragnos & Mike
Eastern Spirit ® 2015 www.easternspirit.org